Tidligere i Bates Motel...
Ja?
Jeg er Emmas mor.
Hun kom herhen, men nu har Emma -
- ikke hørt fra hende siden, og hendes telefon er ude af drift.
Rebecca Hamilton?
- Ja? - Narkopolitiet.
Jeg vil ikke miste dig, dr. Edwards.
Men tror du ikke, jeg muligvis kan gøre flere fremskridt, -
- hvis jeg er hos den person, som gør mig fuldendt?
Vi starter med tre sessioner om ugen.
Jeg skriver under på din udskrivelse.
Nogle ting kan aldrig ændre sig.
Men jeg vil aldrig glemme, at du hjalp min mor -
- på et tidspunkt, hvor hun var forvirret.
Jeg elsker ham, og det må du lære at leve med!
Synes du ikke, hun fortjener en mand i sit liv?
Jeg hader dig!
Norman?
Jeg forlader ikke huset i nat.
Du har lavet kaffe. Jeg ville lave til dig.
Ja, jeg lavede en kande for lidt siden.
Den burde stadig være god, hvis du vil have en kop.
- Har du sovet godt? - Ikke rigtig.
Alex, det værste er overstået.
Alt bliver bedre nu.
- Hvordan det? - Fordi det var første gang, -
- vi alle tre var samlet under ét tag.
Selvfølgelig var det svært for Norman.
Okay? Vi kom igennem det.
Plasteret er revet af såret. Det bliver bedre nu.
Det er ikke løsningen, han er her. Han burde tilbage til Pineview.
Det kommer han også. Jeg kører ham til terapi i dag.
Der er ikke det samme, og det ved du.
Nej. Jeg er ikke læge, -
- og det er du heller ikke.
Jeg bliver aldrig ham, -
- der taler dig efter munden.
Det ønsker jeg heller ikke, du skal være.
Jeg er utryg ved, at du er alene med ham.
- Sludder! - Det mener jeg ikke.
Det er ikke rigtigt. Du overreagerer.
Og hvis jeg ikke gør?
Det er fordi, ingen kender Norman som jeg. Vi er som to i én og samme person.
Han ville aldrig på nogen måde skade mig.
Han... Du er helt forkert på den.
Det håber jeg også, jeg er.
Nej, jeg er nødt til at tage på arbejde.
Du skal ikke i bad først?
Nej, det gør jeg derhjemme. Kan vi tale senere?
Okay.
- Norma, vi ses senere. - Okay.
Alex sov på sofaen.
Det er fint.
Se at komme i tøjet ellers kommer vi for sent til terapi.
Okay, skat.
Jeg gør mig klar.
Har du lyst til at hænge julelysene op senere?
Jeg har ventet på, at du kunne gøre det.
Jeg ved, julelysene er meget vigtige for dig.
Okay, ja. Ja, selvfølgelig kan vi det.
Måske kunne vi spørge, om Alex vil hjælpe.
Du laver sjov.
Jeg ved godt, i går aftes var noget rod, men vi må ikke dvæle ved det.
Jeg har tiltro til dig og til Alex, og jeg ved, det her kan fungere.
Det vil være noget møg for en tid, men vi kan komme igennem det, ikke?
Vi kommer igennem det.
Prøv at se Alex som en -
- du kan dele den byrde, det er at have sådan en skør mor.
Min mor kender knap nok manden, og så ender hun med at gifte sig med ham.
Det er typisk hende.
Jeg fandt ud af, at hun giftede sig med ham for forsikringens skyld.
For at kunne betale alt det her. Vidste du det? At det er ham, der betaler?
Nej, det vidste jeg ikke.
Altså, det er jo ikke normalt, vel? At gifte sig med en for forsikringens skyld?
Måske følte hun ikke, hun kunne gøre andet.
Nej.
Nej, jeg tror ikke, det er grunden.
Hvad er grunden da?
At ægteskabet er oprigtigt!
"Hej, her er din nye far."
"Se sheriffen. Vi er alle samlet, en stor, lykkelig familie."
Er det så slemt?
Ja, for det er ikke ægte.
Det handler udelukkende om hendes frygt for at være alene.
Så da jeg var væk, og hun var alene, -
- havde sheriffen, gode gamle Alex, intet problem med at træde til.
Jeg har altid følt, at han hadede mig, og nu ved jeg hvorfor.
Han ville have hende.
Han kunne ikke vente med at betale for, at jeg blev anbragt her -
- så han kunne komme tæt på hende.
Men hør så her.
Han får sig en overraskelse, når han ser, hvor besværlig hun kan være -
- og hvor skadet, hun virkelig er!
Alle ser en side af hende, der er normal, imødekommende og glad.
Men jeg ser, hvordan hun virkelig er.
At hun indeni er lige så bange og lille og skrøbelig som en fugleunge.
Og hun har været sådan altid, -
- fordi hun kan blive knust af bar skuffelse.
Men den eneste, der får det at se, er mig.
Han ved ikke, hvad der venter ham.
Det næste, der vil ske, er, at han ikke kan leve op til hendes krav.
Så vil hun begynde at dømme ham. Være utilfreds. Kritisere ham.
Og efter en tid skrider han. Forlader hende. Han er væk.
Hendes hjerte vil være knust, -
- og så er det lille mig, der skal samle alle enderne.
Hvis jeg kan.
- Hej. Er du okay? - Hej. Ja.
Alex, han prøver virkelig. Det skal nok blive godt. Det lover jeg.
Ja, det vigtigste er, at han får det bedre -
- og at have ham hjemme lige nu, kan midlertidigt synes rigtigt, -
- men det er bare...
- Det er ikke det bedste for ham. - Det ved du ikke.
Så spørg hans terapeut, hvad der er bedst.
Fem minutters ægteskab giver dig ikke ret -
- til at træffe beslutninger om min søn.
Det forsøger jeg heller ikke, det ved du.
Jeg påpeger sandheden, hvad enten du vil se den eller ej.
Jeg kan høre fordømmelsen i din stemme.
Du giver ham ikke en chance, og det sårer mig.
Jeg ønsker ikke at såre dig.
Det føles bare, som om -
- du ikke gider at gøre plads til ham.
Nej, det er noget sludder.
- Er det? - Ja, det er det.
Jeg må løbe. Okay? Han kommer nu. Jeg løber. Farvel.
Fine Artefakter.
TIL SALG
Lad mig hjælpe dig med den.
Den er fuld af hatte og tørklæder. Jeg kan godt bære den.
Men jeg efterlod kasserne med bøger ovenpå.
Vil du returnere den her til Norma? Jeg lånte den, og denne her lå i lommen.
Hun har nok savnet den.
- Ja, selvfølgelig. - Tak.
Hvad er der i vejen, mor?
Hvad er der sket?
Ingenting.
Jeg føler, det er min skyld, og at jeg har ødelagt alt.
Nej, skat. Slet ikke.
Du er hele min verden. Det har du altid været.
Det er folk bare nødt til at lære at forstå.
Du er min søn.
Jeg er din søn, og det vil jeg altid være.
Ja.
Tak.
Min klient har vurderet dit tilbud og ønsker at samarbejde, -
- afhængig af betingelserne selvsagt, men lad os først klargøre vores aftale.
Vi giver jer Bob Paris' morder mod en betinget dom. Ikke fængsel.
Ikke hvis hun er medskyldig.
Det kan jeg ikke gå med til.
- Det er hun ikke. - OK.
Men hun ved, hvem der gjorde det.
Hvad hvis min klient kunne bevise, at morderen var sherif Alex Romero?
Kan I give os Romero?
Ja.
Hvordan?
Min klient er villig til at bære mikrofon.
Og hvorfor skulle han tilstå over for hende?
Fordi vi har haft et langvarigt kærlighedsforhold.
- Hvad så? - Tak, fordi du kunne mødes her.
Hej, bare en kaffe, tak.
Hvad sker der?
Jeg tror ikke...
Jeg mener ikke, Norman bør være udskrevet fra den psykiatriske afdeling.
Jeg tror, han måske... Jeg tror, han er farlig.
Og ærligt talt er jeg utryg ved at lade Norma være alene med ham.
Altså jeg er blot nysgerrig, -
- men har du nogensinde set ham udvise voldelig adfærd?
Ja. Det har jeg.
Jeg mener heller ikke, han bør være hjemme.
Okay. Men Norma kan ikke... Hun vil ikke se det.
Jeg er helt enig.
Og jeg har ikke lyst, -
- men i sidste ende må du og jeg måske sørge for at få ham indlagt.
Bag Normas ryg, mener du?
Hun vil jo aldrig selv gøre det.
Jeg kan igangsætte de juridiske procedurer til at få ham indlagt -
- med to familiemedlemmers underskrifter.
Din og min, mener du.
Jeg ved ikke, om jeg kan gøre det mod hende.
Men jeg er bange for, hvad der sker, hvis vi ikke gør det, Dylan.
Men lad mig prøve at tale med hende. Okay?
Gud! Jeg hørte dig slet ikke.
- Hvor er Norman? - Han er nede på motellet.
Hvad er der i vejen?
Jeg...
Jeg fandt denne her -
- i lommen på din frakke.
Emma var bange for, at du savnede den.
Ja, jeg har savnet den. Hvad?
Det her er ikke din ørering, Norma.
Den tilhører Emmas mor. Hun bar den på hospitalet.
Ja. Du har ret. Jeg ville aldrig gå med sådan en.
- Må jeg få den? - Nej, du må ikke.
Jeg ved ikke, hvad dit problem er, Dylan.
- Hvorfor havde du den? - Jeg fandt den bare udenfor.
Jeg må have lagt den i lommen.
Hvorfor foregav du så, at ringen var din?
Det virkede ikke vigtigt.
Hvorfor gør du så stort et nummer ud af det?
- Nu skal du høre her, Norma. - Du vrøvler bare.
Jeg gider ikke høre det. Jeg har rigeligt at se til.
Det er blot en dum ørering. Den betyder ikke noget.
Hvorfor gemte du den så?
- Hvad skjuler du? - Ikke noget! Hvad er der galt med dig?
Hvorfor havde du øreringen?
- Det har jeg sagt! - Hold op med at lyve!
Hvad vil du have, Dylan?
Jeg vil have, at du ser sandheden i øjnene!
- Norman er syg! - Han går hos en læge!
Han ser en læge tre gange om ugen!
Han burde ikke være ude fra afdelingen!
- Han er farlig! - Det ved du ikke!
- Jeg ved nok! - Hvorfor bliver du ved med det her?
Jeg er bange for, hvad der vil ske.
- Hvad der allerede er sket. - Hold op med at være så dramatisk.
Du opdigter bare alt det her.
Du opdigter det her lort, fordi du er jaloux på ham.
Det har du altid været!
- Undskyld. - Det er ikke kun mig.
Romero er enig i, at Norman bør indlægges.
Dylan, vent. Vent!
Hvordan ved du, hvad han synes?
- Hvordan ved du det? - Fordi han fortalte mig det.
Okay, vi mødtes. Han er bekymret ligesom mig.
Han siger, at i forhold til Norman, ser du ikke klart.
Hvad?
Du er så blændet, og du prøver så ihærdigt -
- at beskytte ham, at du ikke kan se, hvad der er foran dig!
Så I to er gået sammen bag min ryg?
Hvorfor? Hvad vil han gøre?
Har han tænkt sig at indlægge Norman uden at sige det til mig?
- Du bør spørge ham. - Dylan, svar mig.
- Snak med ham, okay? - Dylan, jeg er din mor!
Du har aldrig været en rigtig mor for mig!
Aldrig!
Jeg har prøvet, okay? Og jeg...
Jeg ved, du også har prøvet, og jeg...
Jeg kan ikke blive ved længere.
Jeg er færdig, Norma.
Dylan.
Vær sød at give mig øreringen.
Dylan!
Dylan, kan du så komme tilbage!
Dylan?
Hvad sker der?
Hvad?
Dylan!
Norman, du har det ikke godt.
Du bør indlægge dig selv på Pineview.
Mor gør det aldrig for dig. Gør det for din egen skyld.
Hvad taler du om?
Sig ikke noget til ham.
Farvel, Norman.
Dylan.
Dylan, hvad er der sket?
Mor?
Hvad skete der lige? Fortæl mig det.
Dylan mener ikke, du bør være herhjemme.
Hvorfor ikke?
Fordi alle tror, de kender dig bedre, end jeg gør.
De er galt på den.
Allesammen?
Mener Alex også det?
Ja. Jeg tager mig af det.
Jeg må løbe. Jeg skal tale med Alex.
Okay.
Bliv her indtil jeg er tilbage, okay?
- Okay. - Okay.
Mor?
Jeg kunne finde juletræskæden frem, og så kunne vi begynde med den i morgen.
Ja, skat. Det vil jeg meget gerne.
Jeg elsker dig, mor.
Jeg elsker dig.
Hej.
Jeg troede, du skulle til Indianapolis.
Det gik op for mig, at det ville være dumt af mig at flygte.
Så, hvad nu?
Nu vil jeg spise min frokost -
- og bagefter går jeg tilbage i banken.
Kan du huske -
- første gang, vi mødtes?
- Det var hjemme hos Bob. - Ja, jeg husker det.
Det håber jeg, du gør.
Bagefter tog vi hjem til mig, men jeg mener ikke, vi fik meget søvn.
- Den del husker du, ikke? - Jo.
Der er dog én ting, jeg aldrig fandt ud af.
Hvordan du og Bob overhovedet blev venner.
Jeg mener, du vidste, hvad han lavede, at han handlede med stoffer, -
- og du var sheriffen, men det var vist underordnet.
Så jeg forstod aldrig den del. Hvordan det hang sammen. Din...
Din moral.
Handlede Bob Paris med stoffer? Det vidste jeg ikke.
Var det fordi, I havde været venner helt tilbage fra da I var små?
Men det var øjensynligt underordnet, da du gav ham en kugle for panden.
Hvorfor gjorde du det, Alex?
Hvordan foregik det så?
Hvor fangede DEA dig? Var det her?
Hvor er mikrofonen?
Jeg vil bare sikre mig, at man kan høre mig. Hvor er den?
Okay, kom her.
Det her er til alle mine venner hos DEA.
Jeg har ikke været andet end behjælpelig, -
- og det er min skyld, at I har lavet så mange anholdelser, -
- og at I sætter byens narkohandel ud af drift.
Og nu går I efter mig? Til helvede med jer allesammen. Okay?
Jeg beklager, jeg ikke kunne være mere behjælpelig.
Din hustru er her. Hun er på dit kontor.
- Hej. - Hvor vover du?
Hvad?
Hvor vover du at gå bag min ryg med min egen søn -
- i forsøget på at tage Norman fra mig?
Hvem fanden tror du, du er?
En der elsker dig, og som er bekymret for dig og Norman.
Det er fint, at det er sådan, du ser det i dit hoved, -
- men herfra lyder du som -
- en usandsynlig anmassende og arrogant mand, -
- som tror, han ved bedst.
Jeg er ked af, du ser det sådan.
Ingen, der elsker mig, vil gøre sådan mod mig.
Nej, der tager du fejl. Han er farlig.
Han er min søn! Jeg ville vide det, hvis han var farlig.
Han havde en økse i hånden, og ville dræbe mig!
Det er muligt, men er du død?
Humlen er, han ikke gjorde det! Han lod sin vrede gå ud over skuret og min dør.
Ved du hvad, -
- vi var lykkelige i vores boble, men livet er ingen boble.
Det sekund virkeligheden banker på, -
- så melder du dig ud.
- Så lidt betyder en dum boble. - Du kan fordreje det som du vil.
Det ændrer ikke på sandheden. Du...
Du ser ikke klart, fordi det handler om Norman.
Ja, for han er min søn!
Vil du sidde på toppen af bjerget, som var du Gud -
- der dikterer, hvad der er godt for min søn?
Der tager du fejl. Du overtrådte en grænse, og du kommer ikke tilbage.
Jeg stoler aldrig på dig igen.
- Jeg kunne ikke gøre andet. - Heller ikke jeg.
Hvor har du været, mor?
Jeg var bekymret.
- Bare... - Hvad?
Hvad er der sket?
Du havde ret.
Det går ikke med Alex og jeg.
Det er jeg ked af, mor.
Det er okay. Det gode, gamle mønster gentager sig.
Smagte resterne okay, skat?
Det er jeg ked af, mor.
Kære Alex.
Jeg vil altid elske dig.
Jeg beklager virkelig.
Kærligst, Norma.
Jeg ville bare sige godnat.
Kom, skat.
Jeg tænkte, vi måske skulle flytte et andet sted hen.
Der er hændt så meget her.
Vi gjorde vores bedste, mor. Det gjorde vi.
Selvom vi elsker det her gamle hus, -
- kan man ikke påstå, det har været et godt sted for os.
Jeg ved ikke. På nogle måder har det været godt.
Men hvorfor er vi så begge ulykkelige?
Livet er hårdt, -
- men vi har stadig hinanden, -
- og vi vil altid have hinanden, -
- og intet kan ændre det, og det er altafgørende.
Kan du huske dengang du sagde, du gerne ville flytte til Oahu?
Fordi det var mere sikkert at bo på en ø?
Ja, jeg husker det.
Hvorfor flytter vi ikke derhen?
- Fordi vi ingen penge har. - Så sparer vi bare op.
Vi sælger det, vi kan.
Møblerne her må da være noget værd.
Vi efterlader bare huset. Giver det til banken.
Vi køber to billetter til Oahu. Vi finder noget arbejde.
Vi finder en lille lejlighed og tager til stranden hver dag -
- og vi kan leve af macadamianødder.
Du har altid holdt af nye begyndelser, mor. Nye begyndelser.
- Jeg tror ikke, jeg kan starte på ny, Norman. - Jeg tror, du kan, mor.
Det kommer du til. Vi gør det bare sammen.
Mener du det?
- Du mener det virkelig? - Ja.
Ja, det gør jeg.
Ja, det lyder tosset, -
- men skønt.
Se på os, mor.
Vi er meget charmerende personligheder.
Hotelbranchen på øen vil elske os.
Jeg tror, vi kan klare alt, så længe vi er sammen.
Det er meningen, vi skal være sammen, ikke Norman?
- Ikke? - Jo.
Jo, mor. For evigt.
Perleagtige skaller.
Fra havet.
Skinnende i solen.
Dækker kysten.
Når jeg ser dem.
Ved jeg, at mit hjerte elsker dig -
- mere end alle -
- de små perleagtige skaller.
BATES MOTEL LEDIGE VÆRELSER
Norma?
Norm...
Norma, vågn op.
Kom nu, skat.
Kom nu. Kom nu.
Kom nu.
Kom nu, skat.
Kom nu.
Mor?
Team Wild Animals
Udgivet på: www.HoundDawgs.org
Danish